DET VILDVÄXANDE PÄRONTRÄDET
Sinan, hur är det? Kom in på lite te.
- Inte nu, jag behöver gå hem. - Ditt hus flyger inte iväg!
- Jag har alla resväskorna... - Var har du varit?
- Jag tog examen vid Çanakkale. - Säger du det? Gratulerar!
- Tack ska du ha. - Så hur är det där?
- Det suger om man är pank. - Visst, utan pengar har man inget liv.
- Är allt bra med dina föräldrar? - Jag tror det. Det vet jag snart.
- Sinan... - Ja?
Jag lånade ut tre guldmynt till din far.
För fyra månader sedan. Han måste ha glömt det.
- Kände du till det? - Nej.
- Har han inte betalat tillbaka? - Nej. Jag nämnde det...
...men han måste ha glömt det igen. Kan du nämna det?
Guldet är billigare nu så han betalar mindre.
- Okej, jag ska säga det till honom. - Han svarar aldrig i telefonen...
Ja, han är dålig med telefoner. Han är svår att få tag i.
- Har han kvar jakthunden? - Jag vet inte. Varför undrar du det?
Jag sa att jag kan ta den istället.
Han säljer den inte för allt guld i världen.
- Men han jagar ju aldrig. - Han är väldigt fäst vid hunden.
- Okej, ha en bra dag. - Hälsa! Säg åt honom att komma förbi.
Okej.
- Dina händer skakar. - Jag känner mig stressad.
Jag förstår inte vad som sker.
Du får förlåta mig, Nisan, men du flyr från verkligheten.
Du sticker huvudet i sanden.
- Hur är läget? Har ni ätit? - Ja.
Jag vet.
- Har man sett... Välkommen! - Tack.
- Kom du precis? - Nej, för ett tag sedan.
Nyutexaminerad! Bra jobbat.
Hur går det med allt här?
Ja, inget nytt. Men mamma envisas med att städa undan mina böcker.
Jo, hon avskyr ju när det är stökigt.
Vad har du haft för nytta av böckerna? Börja inte nu igen...
...återställer hudens naturliga lyster och mjukhet på bara en månad.
En uppstramande nattsprej från vår föryngringslinje...
- Ge mig fjärrkontrollen. - Vår serie börjar snart.
Än sen? Vi slår över när den börjar.
Vem orkar se reklam i flera timmar?
Sinan, kom och se vad din faster skickade.
Från faster?
Se på de där getterna.
Är det där en ettårig get? Den liknar mer en tjur.
Fullproppad med foder i en hage!
Kan du föreställa dig hur köttet och mjölken smakar?
Det finns inte gräs nog att mata dem.
Är du inte klok? Jorden är rik nog att försörja alla.
"Ringakta inte jorden, obegränsade skatters källa"-
- "otaliga helgons viloplats, tusen poeters hemvist"
- Yunus Emre! - Bravo!
Jag borde dra mig tillbaka snart.
Med min bonus ska jag visa er hur man föder upp djur.
Som om vi inte hade andra utgifter. Du har spenderat så mycket på hästar-
- att vi lika väl kan köpa får och getter för resten.
Hela familjen är djurälskare.
- Yasemin, hämtar du min jacka? - Den är bakom dig, ta den själv.
Just därför bad jag dig hämta den.
- Har du ätit lök? - Nej, inte alls.
Konstigt, det luktar lök om dig.
Här, ta ett minttuggummi.
Herregud, pappa! Du skrämde mig!
- Visst var det bra? - Jättekul!
Jag skrattade.
Jag tog den från en elev i morse.
Varför behöll du den? Du borde ha gett tillbaka den.
Varför skulle jag göra det? Han hade kommit med den igen.
Jag går ut en sväng.
Sinan...
Kan du tanka upp bilen? Vi åker till byn i morgon.
Jag tänkte att vi kan få klar brunnen.
- Varför så bråttom? Jag kom ju i dag. - Jag kan inte göra det på egen hand.
- Däcken läcker också. - Du kan väl fylla på dem när du tankar.
Det håller ett par dagar. Be Nazif hjälpa dig.
Här, ta det här.
- Räcker det? - Det får det bara göra.
Vi stänger av motorn i nerförsbackarna.
- Lyft nu! Kom igen. - Min fot!
Men varför har du foten där? Lyft när jag säger till.
- Den ger ju inte med sig. - Flytta på dig.
- Var är repändan? - Här, håll ordentligt nu.
Dra!
Man ser ingenting i mörkret. Ser du den här stenen?
Ta stenen och repet. Dra repet under stenen-
- slå en knut på ovansidan och dra tillbaka repet under...
Här försöker jag hjälpa dig och du lyssnar inte ens!
Det är inte sant. Jag flyttade den så att vi inte kliver på den.
Jag hjälper dig trots min dåliga rygg och du ägnar dig åt annat.
Pappa, vi kom hit hela vägen från Çan.
Det borde gå fort men tar oss evigheter.
Vi måste ju hitta vatten först.
Vatten? Här? Varför är du så envis?
Kan du min mark bättre än jag? Herregud!
Folk skrattar så att de gråter åt dina idiotiska upptåg.
Vetenskapliga, säger du? Har slagrutan sagt det?
Jag har levt här hela mitt liv, men ändå vet du bättre än jag?
Jag gick med på att hjälpa dig för att få tyst på folk-
- och du klantar dig igen. Varför anlitade du idioten Ahmet?
- Alla skrattar åt dig. - Han var ledig.
Jag betalade honom också, till skillnad från de andra.
Du kunde ha byggt ett hus på tiden det här har tagit dig.
Vilket påfund... Hitta vatten och göra stället grönt!
- Vänta, farfar! Vart ska du? - Så det finns grodor men inget vatten?
- Glöm det, han hör dig inte. - Jag vet, därför passar jag på.
- Varför kom han? Bad du honom komma? - Nej.
Hans ande hänger ständigt ovanför mig som ett damoklessvärd.
Arap!
Sover du?
Det tar emot att lämna dig med honom men just nu har jag inget val.
Håll ut, snart går jag i pension.
- Då ska vi vara här tillsammans. - Vad ska vi göra?
- Nu, menar jag. - Vi gör det bättre själva.
Det handlar inte om att gå hårt fram.
Vad gör du, farfar? Lyft inte den där med din rygg.
De där jävla vesslorna. De ställer till det något förjävligt.
För sköt vi dem för pälsen men nu bryr sig ingen om sådant.
- Hjälper inte hunden? - Din pappas hund? Glöm det.
Odjuren kväver kycklingarna, suger i sig deras blod och försvinner med resten.
Som vampyrer? Gick du på grund av grodan?
Det är klart jag inte gjorde. Han gör mig förbannad.
- Varför skiter du inte bara i honom? - Det är svårt att inte bli förbannad.
Han roar sig bara. Den där brunnen blir aldrig klar.
Låt honom hållas, då. Slappna av.
Han kan väl få roa sig? Precis som du?
När han var bebis glömde vi honom på en äng.
När vi kom tillbaka hade han myror över hela kroppen.
Är det därför han är som han är?
Det kom myror ur näsan i flera dagar.
Det har inget med saken att göra.
Det gamla skåpet i källaren, står det kvar?
Inte en aning. Fråga farmor.
Farmor är död.
- Varför frågar du det? - Det är fullt av gamla tidningar.
Han knöt ihop två plastflaskor och stoppade dem i ett ihåligt träd.
Varför då? Solen värmer ju upp vattnet.
Då tvättar han händerna i varmt vatten.
Har han en skruv lös?
- Hur är det? - Sinan, kom in!
Nej, tack, mormor. Mamma skickade med det här.
Kastrullerna är era. Det ligger några bakelser däri.
- Kom in nu. - Nej, jag är upptagen.
Är du hungrig? Stå inte där, kom in.
- Nej, morfar. - Jag har gjort pannkakor.
- Kom du hit själv? - Nej, med pappa. Han jobbar.
- Vad har han nu för sig? - Han jobbar med brunnen.
- Denna evighetshistoria... - Var är din pappa?
- Ute på fältet. - På fältet. Han gräver en brunn.
- Är den inte klar än? - Nej, morfar.
- Den blir aldrig klar. - Nej, det är klart.
- Det finns inget vatten där, sa jag ju. - Varför gräver han där?
Han vill få det att grönska där. Ni vet hurdan han är.
- Vet du att han är skuldsatt igen? - Ja, mamma berättade.
- Ni hjälpte honom igen. Tack. - Vad annat kunde vi göra?
Har du berättat om läraren?
- Läraren, berättade hon? - Börja inte nu igen.
Vad då?
Den gamle flintskallige läraren. En gammal vän till din far.
- Han var här med sin fru häromdagen. - Muharrem.
Han sa att han lånat honom lite guld i fjol som han inte får tillbaka.
- Varför sa han det till er? - Ingen aning.
Han pratar mycket. Det är hans frus guld och nu ska deras son gifta sig...
- Ni gav väl honom inget? - Nej.
Gör inte det! Han fick pappa att börja spela på hästar.
Är det skäl att inte betala tillbaka?
Det där angår inte mig.
Ni kan gå in nu.
BORGMÄSTARE
- Vad heter ni i efternamn? - Karasu.
Ja, här har vi det. Sinan Karasu.
Ja.
- Är ni son till Cumhur, gasarbetaren? - Nej, men jag känner honom.
- Vi har bara samma efternamn. - Vem är er far, då? Vad gör han?
- Han är lärare. - Var då? Här?
- Ja, här. - Vad heter han?
- Idris. - Är ni Idris son?
Ja.
Min bok är klar.
Men som ni vet är det inte lätt att få en bok publicerad.
Att få ihop kapitalet är en utmaning.
Jag funderade på att gå via den regionala nämnden-
- men ville först söka stöd i min egen stad.
- Avhandlar den lokala hjältar? - Ja.
- Och så vildpäronens plats. - Ja.
- Inte många känner till den. Bra. - Tack.
Min bror gjorde sin värnplikt där. Och de gamla gravstenarna...
Strax ovanför Vansjön.
Ursäkta, herr Adnan, men jag skriver inte om platsen utan om själva trädet.
Va?
Vildpäronträden, ni vet. De vresvuxna, förkrympta träden?
Det är vildpäronen jag skriver om.
Jaha, okej. De är inte heller särskilt kända.
Även om platsen kryllar av vildpäronträd.
Det är ingen reseguide eller dokumentär skildring.
Platsen har inspirerat mig, så klart, med det är en personlig text-
-skriven i skönlitterär form.
Den tar inte ställning i frågor om tro, ideologi och politisk lojalitet.
Det är djupt personliga betraktelser.
En sorts fri prosa med en personlig botten?
- Ja, något i den stilen. - Något i den stilen.
- Så bra. Det låter bra. - Tack.
Men det är viktigt för mig att texterna publiceras som en bok.
Ja, naturligtvis.
Ni får ursäkta att jag dök upp utan att vi hade avtalat ett möte.
- Jag vill inte slösa er tid... - Nej, säg inte så. Säg inte så.
- La ni märke till dörren på vägen in? - Dörren?
Ja.
- Det finns ingen dörr. - Exakt. Och vet ni varför?
Det första jag gjorde när jag tillträdde var att ta bort dörren. Vet ni varför?
För att min dörr alltid är öppen. Jag döljer ingenting.
Att stänga allmänheten ute hör till historien.
Demokrati är nåt som hela tiden andas och växer.
Att hålla till bakom tjocka murar där man undviker ansvar-
- och kan smida ränker ostört... Det är djupt omoraliskt.
Vi har alltid stått bakom arbetarna och de svaga.
Och vi ska fortsätta att göra det-
- för att sedan lämna över stafettpinnen till er, de unga.
Hur mycket behövs, säger ni?
Drygt 2 000 lira.
Det är en sak att trycka upp den, sedan tillkommer distribution, skatt...
Då är inte 2 000 särskilt mycket.
- Det är ingenting. - Nej, jag vet.
Priset gäller 500 exemplar. Vill man ha fler blir det dyrare.
En kille från byn jobbar på tryckeriet och gav mig ett bra pris.
- Som ni sa, det är inte mycket. - Nej, verkligen inte.
Med detta sagt är det ändå så-
- att vi inte hur som helst kan ta pengar från budgeten.
Rent juridiskt har vi inte lov att understödja en enskild individ.
Om det handlade om ett akademiskt arbete eller något med koppling till turism-
- exempelvis Gallipolis kyrkogård, Troja eller Kilitbahirs fästning-
-så hade vi kunnat ta av turistbudgeten.
Men även då hade vi stått inför en byråkratisk hinderbana.
Men när vi talar om personliga memoarer med en ganska generell inriktning-
- så är det ärligt talat att be om mycket, Sinan.
Men jag ber er inte att finansiera hela projektet-
- utan det kan röra sig om ett lån eller betalning för visst arbete...
Nej, det kommer inte på fråga.
- Jag skulle till och med hämta sopor. - Det får mig att tänka på...
Vi hade en poet som var sophämtare. Känner ni till honom?
Vänta, ni ska få hans bok, om vi har några kvar.
Han visade sig vara en bedragare.
Plockade oss på allt vi hade och gick sen upp i rök.
Osman! Osman?
- Var är Necatis böcker? - De stod där i skåpet.
Jag hittar dem inte. Här finns bara en massa valannonser.
- Ska jag fråga Gazanfer? - Ja, gör det.
Hur ska vi då hjälpa er?
Ni kunde kanske prata med Ilhami.
Ja, prata med Ilhami. Han är rätt person.
Han jobbade med turism men har ett grustag nu.
Bakom gruvan.
Men eftersom det inte är en reseguide...
Nej, säg inte så.
Han är beläst. En bokslukare. Han har travar av böcker.
Om någon kan finansiera projektet så är det han. Prata med honom.
- Jag ringer och säger att du kommer. - Tack, jag tittar förbi på vägen.
Gör det. Det här är något för honom. Tur att jag kom att tänka på honom.
Hej. Jag söker herr Ilhami.
Han kommer tillbaka först på måndag.
- Vad gäller saken? - Inget särskilt. Tack.
Sinan?
- Känner du inte igen mig? - Hatice!
Ja! Är jag så förändrad?
- Jag kände inte igen dig i slöja. - Säkert.
Jo, jag lovar.
Du har inte förändrats det minsta. Jag kände igen dig direkt.
Sänkt huvud, händerna i fickorna... Men glasögonen är borta.
Du är också dig lik. Även om du har växt upp.
- Blivit gammal, menar du? - Gammal, i din ålder?
Förändrats på ett bra sätt, menar jag!
Jo, säger du det, så...
- Vad gör du här? - Jag går mest runt.
Jag hade ett ärende där borta.
- Vad gör du? - Inte mycket.
Jag plockar valnötter ute på fältet och kom för att hämta vatten.
- Är det ert fält? - Nej, vi hjälper bara till.
Så bra.
- Är du klar med studierna? - Ja.
- Så bra! Ska du bli lärare nu? - Jag vet inte än.
Jag har slutprovet kvar, så det beror på hur det går.
- Och du? - Jag slutade plugga efter gymnasiet.
Jo, jag hörde det. Men varför? Krav hemifrån?
- Nej, jag ville bara inte. - Varför då?
Vet inte, jag ville bara inte. Jag var trött på skolan.
Se inte på mig så där. Är du förvånad?
Nej, jag är inte förvånad.
- Så vad ska du göra här? - Tja...
Jag ska skriva slutprovet-
- och därefter skaffa ett jobb eller göra min värnplikt.
- Jag kommer inte att stanna här. - Varför inte?
Vet inte, jag trivs inte här. Folk är trångsynta.
Bigotta människor som rättar in sig i ledet.
- Jag tänker inte rota mig här. - Så bra, rädda sig den som kan.
- Vi överlever nog. - Vad menar du?
- Vi ruttnar ju här, inte sant? - Jag menade inte så.
Det är svårare för män här. Arbetsmässigt.
Visst, kvinnor gifter sig och sitter hemma.
- Sa jag det? Är du feminist nu? - Nej, oroa dig inte. Det är lugnt.
Det är ändå det jag vill göra. Gifta mig och sitta hemma.
- Då är väl allt som det ska? - Ja.
Om det är det du vill.
- Har du cigg? - Ja.
Kan du tända en åt mig?
Följ med.
Har du alltid rökt? Jag har inget minne av det.
- Nej, jag började precis. - Bra tänkt.
Du drar blossen som om du rökt i hela livet.
Du har blivit så ordentlig.
Här, ta ett bloss.
- För att den har rört vid mina läppar? - Var inte dum.
Oroar de sig inte ute på fältet?
Nej, det är lugnt.
Det här låter kanske konstigt...
...men jag förstår inte varför folk alltid väljer den enklaste vägen.
Det gör de inte.
Inte de som verkligen vill skapa sig det liv de vill ha.
Det finns så mycket vackert i världen.
- Såsom? - Behöver jag berätta det?
Ja.
Jag vet inte. En massa saker.
Typ?
Typ...
...trafikerade upplysta vägar, vindpinade höjder...
...god mat...
Jag har sett allt det. Det är inget speciellt.
Vad mer?
Långväga fartyg, sommarnätter...
...att vara berusad av kärlek eller vin, att bli genomblöt i regnet...
Säg att det började regna nu och vi blev genomblöta-
- och träffade av blixten, visst vore det nåt?
Vänta, det är lite jag behöver göra först.
Allting i livet verkar så närbeläget, men det är det inte.
Allting är fjärran.
Hatice, vad är det?
Kom, så att de inte ser dig.
Gråter du?
Vad är det?
Inget.
Jag ska också resa bort.
Ska du resa bort? Vart då?
Varför ska du alltid resa? Nu är det vår tur.
Jo visst, men... Vart ska du? Nu blir jag nyfiken.
Till en plats som glänser av guld, silver och annat.
Skattkammarön!
- Får jag följa med? - Kanske inte till Skattkammarön...
...men till ett skattvalv, kanske.
Men brudkammaren har du kanske hört talas om?
Det är dit jag är på väg.
Så du ska gifta dig?
Skojar du?
- Varför skulle jag göra det? - Vet inte, du är konstig.
Du gråter, du skrattar...
Men om du menar allvar så är jag glad för dig och Riza.
- Varför Riza? - Vad menar du?
- Jag gifter mig inte med en pojke. - Har ni gjort slut?
Det kommer som en chock. Vem ska du gifta dig med, då?
Du känner honom inte.
En juvelerare.
Säg mig en sak, du som läser så mycket...
- Finns det skorpioner under guldet? - Skorpioner?
Skorpioner finns överallt.
Så ska jag ta steget in i kammaren?
Det är upp till dig. Jag kan inte fatta ett så stort beslut åt dig.
Herregud, jag frågade bara om din åsikt. Du behöver inte blir så skraj.
Jag är inte skraj.
Och vad säger ditt hjärta?
Mitt hjärta?
När sa mig mitt hjärta något senast?
Hatice!
Var är du?
- Hallå! - Hur är det, kompis?
- Bra, hur är det med dig? - Jag överlever. Och du?
Du kan ju föreställa dig. Kommer du?
- Jag kan inte. - Varför inte?
Så är det när man är polis.
- Ingen semester? - Exakt.
- Var är du? - Hemma i sängen. Är du i Çan?
Ja, tillbaka i pisshålan.
Om jag vore diktator skulle jag släppa en atombomb över skiten.
- Var du ledig under eid al-fitr? - Nej, vi jobbade.
- Jag har vakttjänst, så... - Är du inte på kravallpolisen?
Jo, men vi är posterande kring polishuset.
Mitt i romernas område. Där tjänstgör vi...
...två gånger i veckan. Annars är vi på högkvarteret.
- Vi åker ut om det uppstår bråk. - Är det mycket bråk?
Pucklar du på några vänstertroll?
Det är helt jävla sjukt!
Just nu är det lugnt, men för två månader sedan var det helt galet.
- Skickar de ut er om det händer något? - Det kan du haja.
Så vad använder ni? Tårgas, vattenkanoner, rubbet?
Ja. Och oss emellan: när ingen ser spöar vi upp dem.
Vi tar ut vår frustration på dem. Varför inte? Det är så livet fungerar.
Alla låter sånt gå ut över andra.
Vi var på nåt universitet och en småväxt typ, kort som Seydi-
-från nåt jävla socialistförbund-
- ställde sig framför mig. Jag stod där med min sköld.
Han började vråla "Vad är det här?" och slog på skölden, så hårt han kunde.
Jag blev skitförbannad men det var kameror överallt.
Men så började han igen så jag slog till honom med skölden...
...och han flög som en koka getskit! En liten dvärgjävel, som Seydi.
Den här världen är förjävlig.
Tror du att vi kan få jobb som lärare?
Jag har gett upp idén. Men du får jobb i februari.
Men jag åker inte österut.
Åk bara, så illa är det inte.
För lärare är det okej. Det är värre för snutar och soldater.
Läget?
Seydi! Seydi!
Varför blir vi instinktivt sårade när vi inser vår obetydlighet?
Vore det inte bättre att se den som en uppenbarelse?
Vi föder vår egen övertygelse och behöver därför omfamna separation-
- på samma sätt som vi tror på skönhet, kärlek och att stå rustad.
För uppbrott och separation lurar bakom allt vi ser som vackert.
Så varför inte se dessa kval-
-som konstruktiva katastrofer-
- som hjälper oss att skärskåda våra egna mysterier?
Okej.
Du kan hoppa av glädje.
- Vad menar du? - Kom igen...
Jag vet att du är glad. - Varför då?
För att ni gjort slut?
Ja. Det är uppenbart i allt du säger.
Jag ser igenom dig.
Kanske det.
Men det normalt. Det är likadant för alla.
Du var svartsjuk.
- Tror du inte att jag såg det? - Snacka inte skit!
Du ville att vi andra skulle vara svartsjuka, idiot.
På ditt sjuka sätt fick det dig att känna dig levande.
Du lekte med hennes känslor i skolan.
Gav henne böcker och allt möjligt. Du försökte tjusa henne.
Du lever i en drömvärld i tron att den varar i all evighet.
Och sen när verkligheten hinner ikapp lägger du skulden på andra.
Hatices blick började vandra för länge sedan. Såg du inte det?
Du ljuger.
Trots alla dina böcker föll hon aldrig för dig.
Var inte så säker på det. Var inte så säker.
Om du frågar mig...
Fan ta dig, din jävel! Fan ta dig!
Din jävel!
Jag ska döda dig!
Ge pojken lite pengar.
Jag pratar med dig! Han skriver sitt slutprov.
Skojar du? Vilka pengar? Du har mitt kreditkort, min lön...
Hur mycket tror du återstår när jag betalat på dina skulder?
Låt mig vara, Asuman!
Om du hade sagt det tidigare skulle jag ha skaffat fram pengar.
Och vad hade du gjort med dem? Du hade spelat på nån häst.
Nu räcker det!
- Lägg av, jag liftar. - Vänta, jag kommer.
Har du några pengar? Jag betalar tillbaka.
- Äh, glöm det. - På allvar?
- Har du legitimation? - Ja.
En gång glömde jag legitimation inför en rektorstentamen.
De släppte inte in mig.
Trots att tentatorn var en kompis.
Han vägrade att släppa in mig. Och inte för att han var avundsjuk...
- ...han var en god vän. - Varsågod.
- Du får klara dig på det. - Tack.
Lycka till. Ring när du är klar.
- Lycka till. - Hej då.
Jösses, vad du går fort! Jag sprang och hann ändå inte ikapp.
Vad gör du här?
Jag följer dig till busshållplatsen.
- Det behöver du inte göra. - Jag är ändå ledig i dag.
Gå hem, det är knappast så att jag inte hittar.
Det är sant, men i dag är annorlunda.
I dag beseglas ditt öde. Det är ju en statsexeman-
- så du hamnar kanske på Egeiska kusten eller i nån avlägsen insnöad by...
Se inte ner på jobben österut. Det är inte lätt nuförtiden.
Det vet jag. Man har inget val, utan tar det jobb man får.
Annat var det på din tid. Det finns 300 000 arbetslösa lärare.
Än sen? Se till att få bättre betyg än dem.
De bli kvar och ser dig försvinna.
Skriv ingenting om du är osäker.
Såvida inte du har två alternativ. I annat fall, hoppa över. Gissa inte.
- Varför berättar du det här? - Det är matematiskt bevisat.
Har du en cigarett? Lite växel? Jag går och köper.
Vad då? Vi går ihop, så köper du dem.
Okej, då.
Hur mycket behöver man för att bli godkänd i pedagogik?
Du behöver inte låtsas vara intresserad.
Jag låtsas inte!
- Fanns det en lägstanivå tidigare? - Nej, det är därför jag frågar.
Titta, Necati har tänt grillen. Ska vi inte ta en macka?
Så här dags? Du åt ju frukost precis.
Nej, din mamma tjatade så mycket att jag rymde så fort du gått.
Klockan är snart tolv och du har en lång resa framför dig.
- Det tar bara 90 minuter. - Jo, det är klart.
Okej, ge mig pengar till en macka, då.
- Det luktar så gott. - Du ger dig aldrig!
Okej, glöm det. Du har ditt prov att tänka på.
Lycka till. Iväg med dig nu.
- Bussen avgår ju snart. - Det är lugnt, gå och ta plats nu.
Gå in och ta plats.
- Okej, då. Ta det här. - Okej.
Ta hand om dig.
Hoppa över frågorna du inte kan. Och lycka till!
Tack.
Är provet över? Är det över?
- Var är killen som jobbar för dig? - Idioten brände kuken.
- Jag lämnade en påse här. - Han är snart tillbaka.
- Han klarar inte av jobbet. - Är ingen från vårt gäng här?
De har slutat komma. Men du vet den där grabben?
Han är snut numera så han kan gott hålla sig borta.
- Ogillar du poliser? - Jag ogillar honom.
Låt honom bomba arslet av sig österut.
Jag är hemma i två dagar och en ny generation tar över!
Jag misstänker att din fattigdom har postmodernistiska drag, Nevzat.
- Vad tänker du på? - 250 lira skulle lösa mina problem.
- Va? - Vad då va?
- Det är en väldigt exakt summa. - Ja, 140 för att koppla på elen igen...
Skulden är bara på 120 men det tillkommer 20 lira.
Sen när min son kom hem-
- hade han plockat på sig bananer för 8 lira hos gatuförsäljaren.
Nu stirrar han på mig som om jag hade knullat hans fru!
Jag behöver betala honom för att få det ur världen.
Jag behöver pasta, ris och bulgur från Carrefour, 3 packet för 10 lira.
Marmarabirlik har billiga oliver nu. Jag tänkte köpa några.
Jag behöver laga skorna inför vintern.
Men jag hoppas att han gör det gratis.
Och så behöver jag en ny avloppsventil. Resten skickar jag till min son.
Det behöver han i armén.
En avloppsventil? Varför köpa en? Ta en från en annan diskho.
Ingen av dem passar ju, för fan!
Och det är tydligen inte alla banker-
- som tar ut en avgift för att skicka pengar till armén.
Tack ska du ha.
Jag pratar med dig! Jag sa att vissa banker har ett system-
- där de inte tar betalt för att skicka pengar till armén.
- Visste du det? - Jag är inte döv.
Jag var upptagen. Nej, det visste jag inte.
- Det är ingen handskrift. - Inte det?
Det är ett tryckt exemplar som ska se ut som en handskrift.
- Hur ser du det? - På punkterna.
Ta en titt själv.
- Så den är inte värd något? - Inte mycket.
- Men den är väldigt gammal. - Gamla saker är inte alltid värdefulla.
Jo visst, men... Så hur mycket är den värd?
Herr Suleyman? Hej.
Minns ni mig? Vi träffades på symposiet om litteratur och lantlighet.
Gjorde vi det?
Nej, jag satt i publiken men vi talades vid under pausen.
- Det minns jag inte, men må vara. - Det förvånar mig att se er här.
Har ni tid ett ögonblick? Jag skulle vilja ställa en fråga.
- Ja, visst. Varsågod. - Får jag slå mig ner?
- Ni har kanske inte tid? - Jodå, lite.
- Mitt namn är Sinan, förresten. - Då så, Sinan.
Till att börja med vill jag säga att jag har läst nästan alla era böcker.
Skulle en ung man med författardrömmar inte ha läst traktens store författare?
- Om så bara rent strategiskt. - Strategiskt?
Ja, inte för att bilda sig en uppfattning om konkurrensen-
-utan för att uppleva hur andra ögon-
- ser samma land, samma vyer och samma människor.
- Så du vill bli författare? - Ja, jag skriver redan.
Vilken genre?
Jag vet inte. Små betraktelser över vår lokala livsstil.
För att marknadsföra regionen?
- Nej, absolut inte. Vilken idé! - Varför inte?
"Det finns inga fakta, bara tolkningar", för att citera den store mästaren.
Jag är inte den som fördjupar mig i den lokala kulturen.
Om jag måste kategorisera mina texter
skulle jag kalla dem essäer eller noveller,
men det är inte heller helt riktigt.
Lästa för sig skulle de nog uppfattas så-
- men jag vill hellre se dem som en sorts självbiografisk metaroman.
- Metaroman? - Ja.
Därav mina ansträngningar att få dem publicerade som en bok.
Om jag hittar en förläggare, vill säga. Det är inte helt lätt.
Det klarar du nog.
Så vad handlar denna metaroman om?
Jag antar att det är en av dessa romaner som inte låter sig beskrivas så lätt.
Ett par meningar lär inte beröva den dess magi.
- Var inte så förtegen nu. - Det är inte det, utan...
Det finns primitiva läsare som reducerar ett verk till en idé.
Jag inkluderar inte er i denna massa som dömer ut en roman-
- om de går bet på att i den utläsa en sliten moralisk princip.
Okej, som du vill.
Jag vet hur det är med första romanen. Man drar sig undan-
- i tron att hela världen väntar på ens bok.
Nej, där har ni fel. Jag är inte rädd för att ni ska stjäla mina idéer...
Herregud, vilken märklig idé.
Den är rent löjeväckande.
Jag uttryckte mig dumt. Förlåt mig.
Det gör inget, men du hade en fråga. Jag behöver gå snart.
Det kan kvitta, jag vet redan svaret.
Vid symposiet talade även andra författare.
Moderatorn läste upp deras biografier.
Jag undrade om författarna själva skriver sin biografi-
-eller om organisatören gör det.
- De skriver nog sin egen biografi. - Det var det jag trodde.
De val människor gör när de beskriver sig själva...
...de erfarenheter de lyfter fram och orden de tar till... är intressanta.
- Vad menar du? - Det är ett test av självbilden.
Oavsett hur mån man är om att dölja den så avslöjar den sig ändå.
Då är det nästintill omöjligt att inte känna olust inför att läsa-
- en författare som marknadsför sig själv som en slav till försäljning.
Tja, tyck vad du vill men det är fel sätt att se det.
En författare och hans personlighet är två helt olika saker.
Hur kan ni säga det?
Hur kan en författare vara trovärdig om han inte förmår vara sig själv?
- Hör på, unge man... - Ni förvånar mig.
- Vad hette du? - Sinan.
Sinan, om du kom för att provocera mig så finns det många olika sätt...
- Nej, självklart inte. Ni missförstår. - Med din ihärdighet...
...kan jag kan undgå att reagera.
- Varför skulle jag provocera er? - Glöm det.
Jag vet vad jag pratar om, men okej.
Låt mig säga dig en sak: vi var fem författare där.
Var det någon biografi du fann stötande?
Nej, inte direkt... Pinsam, snarare.
Du är student, inte sant?
- Jag tog examen precis. - Jaså?
- I vilket ämne? - Grundskollärare.
- Så bra! - Jo, det är väl bra.
Så vad blir det nu? En klassrumstjänst?
Jag väntar på resultaten från dagens prov.
Skrev du slutprovet i dag? Hur gick det?
Inget vidare. Jag blir nog tvungen att välja ett annat yrke.
- Exempelvis? - Polis, kanske.
Jag har en vän som tog examen i litteraturvetenskap.
Han tog jobb vid kravallpolisen när han inte fick jobb. Betalar bra.
Eller så kan jag kanske försörja mig på skrivandet.
Att skriva är inte heller lätt. Men låt inte det avskräcka dig.
Nej då, jag är inte rädd för det.
Jag brottades med en hel del när jag skrev min bok...
...men det allra svåraste...
...var insikten att det var ordinärt, av begränsat intresse för andra.
Ni skriver om liknande ämnen. Hur håller ni uppe tron på er själv?
Det handlar inte om vad man skriver, utan om hur man skriver det.
Tillbaka till den gamla klichén...
Ja, men klichéer rymmer ofta fundamentala sanningar.
När jag skriver berikar jag livet, det vardagliga, med det jag tillför.
Poängen är att ingenting är ordinärt.
Jag knådar degen, låter den jäsa och därefter bakar jag den.
- Och vi slukar den. - Om ni så önskar.
Förstår du vad jag menar?
Ämnen att skriva om finns överallt. Du behöver bara se dem.
- Och om man inte förmår formulera dem? - Det kräver arbete.
- Men främst är det en fråga om talang. - Ska såna som vi ge upp skrivandet, då?
- Vilka är "vi"? - Vi som föds utan den magiska kraften.
Själv ser jag mig som lyckligt lottad. Var inte så snabb att döma dig själv.
Du skriver på din första bok som inte ens är publicerad än.
Kämpa på!
- Eller ta jobb på en skola österut. - Gör det också.
Kom ihåg att läraryrket är ett jobb som lämnar tid över för skrivande.
Kanske är det därför det finns så många författande lärare.
När det gäller skrivande tror jag inte på ursäkter.
En bra författare gnäller inte. Han skriver, oavsett vad.
Till den grad att han försummar eller utnyttjar familj och vänner?
Varför inte? Allt är okej så länge ditt samvete kan bära det.
- Och om det inte kan det? - Då lider du.
Författare måste våga ta risker.
Järnmalm blir till stål smältugnen.
Säg att det finns ett föremål ni önskar göra er av med...
...men alla säger att det är heligt, att ni måste behålla det.
Och någon är övertygad om att det kan bistå människans utveckling.
Vore det enligt er förkastligt av honom att stjäla det föremål-
-som den rättmätige ägaren har övergett?
Kanske inte, men... om ägaren skulle hinna ifatt honom-
- och krossa hans skalle med det, så vore det heller inte förkastligt.
Nu måste jag däremot gå.
Man kan nästan tro att ni flyr.
Jag har redan stannat för länge.
Jag har en sista fråga.
- Hur många poäng? - Många.
Om så är fallet, fråga på.
De flesta av författarna vid symposiet var överens om att litteratur-
- inte har någon annan kärna än språket, där pennan möter pappret.
- Jag går nu! - Hej då, herr Suleyman.
- Tror ni att det stämmer? - Det är en stor fråga...
- Vad tror du själv? - Jag vet inte.
De läste upp ett brev från en författare som vägrade närvara.
Jag undrar vad ni tänkte om det.
Han beskrev sig själv som en landsbygdsförfattare.
Jag minns inte brevets innehåll.
Hans avsikt var att fördöma eller uttrycka sitt förakt för-
- de personer som väljer att delta vid dessa tillställningar.
Det är därför jag frågar. Om jag hade talat, som ni gjorde-
-så hade jag känt mig illa till mods.
- Varför då? - Jag vet inte.
Men brevet fick talarna att framstå-
- som missionärer vars budskap var att de skulle dö utan sitt skrivande.
Vet du vad?
Du är som Semir i "Survivor". Varför motsätter du dig allt?
Så ni ser på "Survivor"?
Jag trodde att konstnärer skulle vara emot allting.
Där får du tänka om.
Om jag hade varit moderator skulle jag inte ha läst upp brevet.
Jag nedlåter mig inte till att vara delaktig i ett billigt jippo-
-eller nåt fjärrkontrollerat upprop.
- Blev ni irriterad över brevet? - Jag bryr mig inte ett skit.
Hundar skäller, karavanen fortsätter. Han sökte bara uppmärksamhet.
Jag är ingen idiot. Jag ser hur de söker en plats i rampljuset.
Han säger att han konsekvent har vägrat att ställa upp på dessa evenemang.
Men man tar sig inte an skrivandet som man gör ett vanligt arbete.
Det är tarvligt.
Men i en värld där ingenting är heligt-
- är det väl snarast hoppingivande att någon isolerar sig i konstens namn?
Han är emot alla former av samarbete och konstnärliga grupperingar.
Tvärtom. Brevet slog mig som en naiv ynglings undanflykter-
- för att slippa tala inför en publik som han vida överskattar.
Samtidigt finns en desperation-
- i försöket att hölja misslyckandet i dessa kvasifilosofiska utfall.
- Men det här förstår du inte än. - Varför inte?
Du är för ung.
När du blir äldre kommer du att betrakta dessa svärmiska utspel-
-som brevet är ett exempel på-
- som ett ungt hjärtas pubertala framfart.
- Pubertala framfart? - Brevet var inte dåligt skrivet.
Det var ett lidelsefullt stridsrop från landsbygdens avkrokar.
Trots det... så måste jag konstatera att jag fann det insmickrande-
-och vämjeligt sentimentalt.
Tro inte att jag strax efter vårt möte insåg-
- att du är obotligt besatt av den romantiska idén.
Men allt detta till trots, som du såg, vände jag inte på klacken.
Jag lät dig häva ur dig allt.
Jag var tålmodig och artig, trots alla anspelningar.
- Men nu får du låta mig gå! - Det var ingen sarkasm...
Låt mig gå hem och lägga fötterna i saltvatten!
- Vet du varför? - Ni missförstår...
Det enda som intresserat mig den senaste halvtimmen-
- är den brännande smärtan i benen och den annalkande värken i nacken-
-som lovar att blomma ut i migrän!
Och vet du vad det betyder, unge man?
Jag skiter i om litteraturens kärna-
- ligger i språket eller nån annan jävla stans!
- Det finns inte bara en verklighet! - Lugn...
Litterära framgångar... Varsågod!
Du kan ta dem! Just nu skulle jag tacka nej till Nobelpriset! Förstått?
Så ursäkta mig, men nu går jag!
Så fan att du skulle tacka nej till Nobelpriset.
Herr Suleyman!
Kan ni läsa mitt första utkast?
Det vore bra att få höra era tankar, särskilt efter ert senaste utbrott.
- Ledsen, men det går inte. - Inte? Varför då
Om jag läste allt som gavs mig skulle jag inte hinna skriva själv.
Det vore ingen större förlust. Förlåt, jag skojar bara.
Hursomhelst, tack ändå.
Hallå, vakna! Vi är framme.
Gå till bookmakern så att han skäms.
- Vad pratar du om? - Lärare ska statuera exempel!
Vad är han för förebild? Gå dit så att han skäms!
Är du själv en förebild? Se på dig!
Flintskalle!
Hallå där, välkommen. Vad har du där? Fisk?
- Du är inte sann. - Vad då?
Du går inte till lärarföreningen utan sitter här med de här idioterna.
Vilka idioter?
När kom du tillbaka?
Gå till lärarföreningen istället. Vad gör du här?
Jag läser tidningen. Jag går dit senare.
Det kommer ständigt fram folk som du är skyldig pengar.
- Du drar med dig hela familjen. - Vem har kommit fram till dig?
Vilken oförskämdhet!
Oförskämdhet, ja.
Hur kan du inte bry dig när det går ut över oss andra?
Vad är hemligheten?
Skulle jag inte bry mig för att jag läser tidningen?
Skyll inte på tidningen! Du har lovat att inte gå hit igen.
Jag spelar inte, jag läser tidningen.
Ja, eftersom du inte har något val! Du är luspank.
- Ska du börja nu igen... - Du har börjat nu igen!
Jag vet inte vad jag ska säga.
Hur gick provet?
Dåligt. Vad förväntade du dig? Jag pluggade inte.
- Varför inte? - Jag gjorde det bara inte.
Jaja, studierna är ju ändå avklarade. Studera och försök igen nästa år.
- Vad letar du efter? - En gammal anteckningsbok.
Den verkar ha försvunnit. Har någon rotat runt här inne?
Nej, vem skulle ha gjort det?
Ger du mig det gröna albumet?
Titta...
När jag ser höjdarna han umgicks med har jag svårt att tro det är sant.
Vad var det för höjdare?
Jag vet inte. Rektorer...
...folk från ministeriet och så vidare.
- Är det vad du skulle kalla "höjdare"? - Ja. Redbara, ärliga människor.
Inte som den där Ekrem han umgås med nu. Han har verkligen sjunkit lågt.
Vilken Ekrem?
Minns du din vän från industriområdet?
Ekrem, men det stora huvudet?
Sluta tala illa om folk! Fy på dig.
Vilken idiot. Är han polare med en man i sin pappas ålder?
Ingen vill umgås med oss nu. Han har förstört sitt rykte.
Efter att han spelat i så många år-
- kunde han väl åtminstone överraska oss med att vinna någon gång?
Han skulle bara spela bort vinsten. Och hur vet du att han inte har vunnit?
Ni delar väl på vinsten?
- Om så väl vore... - Han tilldelades en utmärkelse.
Ja, han har inte alltid varit sådan här. Han var ambitiös.
Han jobbade som besatt. Det är svårt att tro i dag.
Tiden är märklig. Den förflyter utan att vi lägger märke till det.
Så klart. Skulle den vänta på dig?
Vänta? Vänta på vad då?
Inget. Jag säger bara att tiden har sin gång.
Den överraskar oss ständigt. Man vet aldrig vad som väntar.
På den här bilden skrev han:
"Jag följer en väg utan att veta vart den leder."
Vilken författare! Rena Tolstoj. Som om han hade vågat vända allt ryggen.
- Säg inte det, han gjorde det en gång. - Och vad hände?
Han kom tillbaka efter två dagar.
- Jag förstår vad du försöker säga. - Vilket av det?
Det där om att tiden inte väntar. Minns du vad du sa?
Vad då?
- Har vi inte gjort något för dig? - Det sa jag väl inte?
Han är ändå din pappa. Utan honom hade du aldrig studerat vidare.
- Han jobbade hårt för din skull. - Till vilken nytta?
- Du fick allt du bad om. - Det kostnadsfria studenthemmet?
- Barnen avundades dina leksaker. - Jag har gått vidare.
- Du hade en bra uppväxt. - Sa jag något annat?
- Andra hade det värre. - Om han är så bra, behåll honom.
Vid 40 års ålder sitter du barnvakt och ändå försvarar du honom?
Det är inte samma sak. Se dig om!
Andra fäder är våldsamma, de dricker...
Din far har väl aldrig slagit dig?
Jag hade föredragit det framför alla löften...
...som han brutit när han fortsätter spela.
Jag hade inte tänkt säga något men du pressade mig.
Men skulle det förändra något om jag inte hade sagt det?
Jag uppfostrade dig inte till att ställa till med fördärv!
- Det är mer än mitt hjärta klarar! - Sinan?
Hjälp mig med soffan. Jag klarar det inte med min rygg.
Jag är din mamma! Förtjänar jag inte att se dig lycklig?
Ska jag behöva leva med rädslan att en dag förlora dig?
Nej, mamma. Jag vill leva, inte dö.
Minns du inte vår barndom?
Vi bar trasor, saknade en pappa... Så mycket lidande!
Har ni ett rep? Fastighetsskötaren är på oss.
Har vi ett rep?
Har ni ett tjockt rep? Vi kan inte flytta soffan utan rep.
Vårt rep gick av. Vi vill inte få fläckar på våra nymålade väggar.
Vår pappa dog av fattigdom medan vi studerade under gatlyktorna.
Jag riskerade livet för att undvika slaveri.
Och vad förändrades? Vem älskar dig? Alla är rädda för dig.
Alla avskyr dig! Även dina vänner. Även jag!
- Vad sägs om det här? - Har du ett grövre?
- Nej. Räcker inte det här? - Vi kan försöka.
Trappan är för brant och smal för att göra det utan rep.
- Nu räcker det! Nu räcker det! - Jag dödar dig!
I slutändan kommer jag att döda dig! Jag! Jag!
Jag sätter min tillit till mitt vapen. Mitt liv är hotat.
De vill se mig död i Istanbul. De har satt ett pris på mitt huvud.
Inte om du vänder allt ryggen, Firat.
- Jag önskar att du förstod. - Jag önskar att du gjorde det.
Du, jag och mitt vapen, Cigdem?
- Du, jag och mitt vapen. Går det? - Nej!
- Säg ja! - Nej!
- Har någon tagit pengar ur min ficka? - Va?
Har någon tagit mina pengar?
Det saknas 300.
Va? Vilka pengar?
Jag hade 700 lira och saknar 300. Om ni skämtar är det inte roligt.
Vem skulle göra så? Var låg pengarna?
- I min bröstficka. - Vad kan ha hänt med dem?
Har du sett efter ordentligt? Kan de inte ligga i byxorna?
- Kan den som tog dem lämna tillbaka dem? - Vem är "den"?
- Vem här skulle ta dina pengar? - Varför så upprörd?
- Lugna er, låt oss tänka efter. - Varför skriker ni?
Vad skriker ni om?
Han har tappat bort pengar och anklagar oss.
Tappat bort dem här? När såg du dem senast?
De kan inte vara borta. Om vi bara letar hittar vi dem.
Vänta, kan det ha varit flyttgubbarna?
Dörren var öppen. De kan ha passat på när du gick ut för att hjälpa till...
Men nej, det är inte möjligt.
- Det vore inte rätt att anklaga dem. - Var de ensamma här inne?
Killen stod vid dörren när jag gick för att hämta repet.
Men jag var inte borta länge.
- Repet ligger ju där... - Flyttgubbarna, för Guds skull!
- Varför hade du 700 lira? - "Varför hade du 700 lira?"
- Det var pengar till min bok! - Men du är ju klar med skolan!
Driver du med mig? Jag hade sparat dem för att publicera min bok!
- Boken jag har skrivit, inte läroböcker! - Vad är det för bok?
- Har du skrivit den? - Nej, min spökskrivare!
Okej, nån av er behövde dem och tog dem. Det händer. Men ge tillbaka dem nu.
Han ger sig inte!
- Skulle vi ha tagit dina pengar? - "Skulle vi ha tagit dina pengar?"
Mamma, säg något!
- Lugna er, grannarna hör! - Vad gör du?
Sluta!
- Han anklagar oss för stöld! - Yasemin, gå in i andra rummet.
Jätteroligt, pappa! Jätteroligt!
- Visa lite respekt! - En arg man är sin egen värsta fiende.
Ska man såra andra på grund av pengar?
- Den som tog dem, sa jag! - Du har tagit examen!
Det räcker! Nu slår vi oss ner och går igenom detta i lugn och ro.
Jag kan lämna den här, om ni vill. Ta den tid ni behöver.
Nej, det behövs inte.
- Ni finner den kanske obegriplig. - Nej då, det är en mycket bra bok.
Allvarligt. Jag gillar böcker som denna.
- Bra jobbat. - Tack.
Borgmästaren sa att ni är beläst.
Jo då, men på sistone har jag inte hunnit läsa mycket.
Men förr läste jag mycket, ja.
Jag kom tillbaka precis.
Min mor behövde bli opererad. Frånsett stressen är det väldigt dyrt.
- Jag beklagar. - Jag vill även renovera det här stället.
Jag tänkte bygga ut framsidan så att det ser mer företagsaktigt ut.
- Bra idé, men det ser bra ut nu också. - Därefter vill jag fotografera stället.
- Har du en kamera? - Nej, men jag kan skaffa fram en.
Jag har en gammal kamera hemma. Den duger kanske, men den är liten.
- Nå, Sinan? - Tja...
Den handlar om människor, om hur de lever här i trakten.
- Gratulerar. Jag menar det. - Tack.
Jag gillar arbetsamma människor. Hur lång tid tog det dig?
Tja, det är knappast som att räkna lass med sand...
Nej, men du producerar något och det gör jag också.
- Olika saker, men idén är den samma. - Jag håller med.
För om mina beräkningar inte stämmer... Säg att sanden är på gång...
Jag kan knappast invänta inspiration innan jag börjar transportera den.
Det är sant. Ni har rätt. Så är det.
Så... vi får väl se.
Att få den publicerad är något helt annat.
Det klarar du. Ge mig ett exemplar när den är ute.
- Den här med kulturen intresserar mig. - Även Çanakkale omnämns.
- Menar du minnesmärket? - Nej, inte krigskyrkogården.
Jag tycker inte att det är rätt-
- att enbart nämna Çanakkale i anslutning till Troja eller kyrkogården.
Det finns en unik kultur där som hamnar i skuggan av allt annat.
Men det är världskända platser!
Vi talar om världens mest välbevarade slagfält.
Det måste väl finnas en anledning till att omvärlden värdesätter dem så högt?
Jo, men jag ser andra saker.
En gammal man i filthatt som säljer frukt, sjunger och dricker vin...
Det är sådant jag skriver om. Turisterna tar även kort på honom.
Vänta lite, du jämför väl inte alkisen Riza med våra martyrer?
- Nej, självklart inte... - Vänta, nu förstår jag inte.
Dina kulturer går att finna överallt-
- men var finner du ett lika välbevarat slagfält?
- Det är inte det jag säger... - Varför litar du på turister?
De tar ju kort på allt som rör sig.
Om de tar kort på gamlingen är det för att få sig ett skratt.
Här är vi inte överens. Om ynglingar som du inte försvarar-
- våra martyrer och moraliska principer, vem kommer då att göra det?
- Hur kom vi ens in på det här? - Du ledde in oss på det!
Olika statliga och icke-statliga organ står i kö för att bevara platsen.
Det skapar arbetstillfällen och ger dem existensberättigande.
Men vem tar hand om åttioåringen som ännu måste arbeta?
Är det inte viktigare?
Jag skriver inte om honom. Jag söker bara livets hemligheter.
Här är en man som inte beklagar sig, som bemästrar konsten att vara lycklig.
Hans värld rymmer kanske en hemlighet som kunde hjälpa oss alla.
Det finns redan böcker om Troja och krigskyrkogården.
Är man intresserad kan man läsa någon av dem.
Kadriye, vad hände med fordonskontrakten?
Skicka över dem. Har de inte kommit än? Ring och påminn dem.
Vi behöver dem.
Ju mindre man har att förlora, ju mindre ansvar man bär...
...desto lyckligare är man.
Jag ser ingen stor hemlighet i det.
- Det är ert sätt att se på saken... - Hör på, unge man.
Jag är inte välutbildad. Jag hoppade av skolan.
Men jag har aldrig ångrat mitt beslut. Vet du varför?
För jag litar på min känsla.
Min känsla och instinkt har väglett mig i livet.
- Jag tror aldrig att jag tagit fel. - Så bra för er.
Men mina vänner som läste vidare på universitet-
-sitter alla i skiten nu.
Några av dem jobbar för mig, andra harvar på hos nån annan.
Några av dem har skilt sig. En tog till och med sitt liv.
Visst, utbildning i all ära, men det här är Turkiet!
Om du vill överleva i det här landet måste du kunna anpassa dig.
Skolan är en sak, livet en annan.
Det förändras ständigt. Dagens lärdomar är värdelösa i morgon.
Verkligheten slår dem i ansiktet. De förmår inte anpassa sig.
De är högdragna och ser ner på vanligt folk.
Marknaden är skoningslös och förbarmar sig inte över någon.
Hur gick det för dem? De gick under.
Men jag är fortfarande här. Och jag fick ingenting gratis.
Allt jag har, har jag förvärvat med blod, svett och tårar.
Så bör jag arbeta, spara pengar och sedan publicera den själv?
Nej, det är inte det jag säger.
Men det är faktiskt ingen dålig idé.
Jag fick berättat för mig att ni understödjer liknande projekt.
- Varför har ni då sponsrat dem? - Sponsrat vilka?
Alla möjliga kulturprojekt. Jag ser er logotyp lite överallt.
Kommunen köpte mycket sand av oss. Vi hade en överenskommelse.
Så det fanns ett ekonomiskt intresse?
Vi arbetar med att sälja sand. Man gör vad man måste göra.
Vi måste tänka på kundnöjdheten. Det är väl uppenbart?
Har du också börjat spela, Ekrem?
Nej, jag kollar bara. Jag är helt jävla luspank.
- Två te, Kamil! - Jag ordnar det.
- Så hur är läget? - Inte illa, själv?
- Det är som vanligt. - Umgås du med min pappa nu?
- Vi stöter på varandra då och då. - Var brukar ni hänga?
Ja, var fan kan man hänga? Man går från ena tehuset till det andra.
Vad fan är grejen? Häng med killar i din egen ålder.
- Vad är ditt problem? - Vad sa du?
Vad kan ni ha gemensamt? Har du ingen annan att umgås med?
Jag behöver inte den här skiten.
Vi har slitit som hundar för att få honom att lägga av.
- Håll dig till folk i din egen ålder. - Äh, dra åt helvete.
Vad gör det om jag stöter på honom? Snacka med din pappa om det!
Hälften av de nyexaminerade lärarna har tilldelats tjänster österut.
Jag har väntat i två år nu, och flyttar gärna var som helst.
Jag gråter glädjetårar, inget annat.
- När kom du hit? - För en timme sedan.
Jag fick skjuts av barberaren eftersom du tog bilen.
- Är de andra hemma? - Ja.
Dörren hade lossnat från gångjärnet så jag tänkte laga den.
Sinan!
Hjälp till här så lyfter vi på den.
Vänta... Lugn.
Börja med det övre gångjärnet.
Såja.
Vi behöver åka dit ibland. Jag hittade ett till stenblock.
Jag har grävt runt det. Det tar högst en timme.
Ett stenblock? Kom jag hit för det?
Du behöver inte skrika. Har du bråttom?
Du är oförbätterlig.
Jag tänker inte vara delaktig i dina försök att fiska tjänster.
Nu hänger jag inte med. Vad för tjänster skulle det vara?
Varför frågar du när du vet svaret?
Du lagar en dörr för att vinna tillbaka lite respekt.
Men det är inte dörren som behöver åtgärdas.
- Vad behöver åtgärdas, menar du? - Jag vet inte.
- Du saknar något. - Vad ska det betyda?
Kan jag inte bara göra en tjänst? Någon måste ju laga dörren!
Får man inte göra en tjänst nu? Vem skulle annars göra det?
- Så du gör det som en tjänst? - Ja.
Tror du inte jag förmår göra en tjänst? Hur skulle du definiera en tjänst?
Kan vi prata om det?
Sitt till! Varför gick du med på det?
Har din hjärna slutat fungera? Har du förlorat talförmågan?
- Dra inte! - Vänta lite!
Du kan inte göra det själv. Upp med armarna.
Hej, mormor.
Alla är de ute efter något! Ingen tänker att han kanske är för gammal för det.
Vem är för gammal för vad?
Imam Veysel bad din morfar att ropa ut bönen igen.
- Än sen? - Han är för gammal för det!
Jag är rädd för att han rör ihop det. Vi skulle bli föremål för åtlöje!
Vart ska imamen?
Hur ska jag veta det? På bröllop, på begravning...
Jag är less på dessa unga imamer. De är likadana, allihop.
Varför sa inte morfar nej, då? Varför gick han med på det?
Han är alldeles för snäll.
Han lånade två guldmynt och betalar inte tillbaka dem.
- Imam Veysel? - Ja.
Det är oacceptabelt.
Jag tvivlar på att vi får tillbaka dem. Han lär knappast påminna honom.
Morfar, stämmer det att Veysel inte har betalat igen?
- Vad sa du? - Har Veysel inte betalat tillbaka?
Nej. Han tar och tar och betalar aldrig igen.
Det är fullständigt ofattbart. Under alla mina år som imam...
Och hon är mitt vittne.
Jag är bara rädd för att han rör ihop orden.
- Då får byborna något att skratta åt. - De gör ändå inget annat än skvallrar.
Titta på byxorna. Är de för stora?
Nej, de ska inte vara åtsittande. Nu oroar han sig över byxorna!
- Kan du ge mig bältet? - Det är inne med hängiga byxor.
Det var som fan... Jag måste ha somnat.
- När kom du hit? - Sover du ute i solen? Jag blev orolig.
Det var skugga när jag la mig här.
Du har myror över hela kroppen. Hur kan du sova?
De känner mig. De sticker inte.
Jag måste ha blivit trött av arbetet med dörren och brunnen.
- Du försökte inte undkomma bönen? - Jo, det också.
Men jag kom för stenblocket. Jag har grävt ut det-
-så vi behöver bara lyfta ut det.
- Jag åker tillbaka. Följer du med? - Inte förrän stenblocket är borta.
Om det regnar i veckan är det kört.
Okej, då. Då åker jag.
Vad då? Varför skrattar du?
Du skjutsade mig inte i morse, så varför erbjuda skjuts tillbaka?
Jag trodde inte att du skulle åka hit i dag.
Varför inte? Jag är här varje helg.
Jag tänkte att du kanske ville åka någon annanstans.
Någon annanstans? Vart då?
Hur ska jag veta det? Finns det inte platser du saknar?
Vad menar du? Vad försöker du säga?
Jag försöker inte säga någonting.
- Jaja, jag åker nu. - Okej, åk du.
Ahmet hjälper mig. Jag ger honom en dagslön.
Sedan tar jag en taxi tillbaka till Çan.
Jag strör pengar omkring mig. Och pengar?
I går var jag luspank. Och din mamma har mitt kreditkort.
Varifrån kommer alla dessa pengar?
- Är det inte misstänksamt? - Vad pratar du om?
Allvarligt, vore det så konstigt?
Va?
Och det när 300 lira precis har gått upp i rök.
- Hur visste du att det var 300? - Precis, hur visste jag det?
- Hur tror du att jag visste? - Ja, hur?
Jag vet kanske mer om det än du.
Tänk efter. Hur kan jag veta det?
- Jag kan ha sagt det till dig. - Bravo!
Du trodde dig ha löst gåtan där men så enkelt är det inte.
- Du behöver fler ledtrådar, Columbo. - Snacka inte skit.
Använd din slutledningsförmåga.
Flyttkarlen hade väl tagit allt? Varför skulle han bara ta 300?
- Har jag rätt? - Ja.
Då är det väl uppenbart? Varför inte bara säga det rakt ut?
Om det inte var flyttkarlen, vem tog dem?
- Har du fortfarande inte fattat? - Fattat vad då?
- Jag ser att du lyssnar... - Nej, det gör jag inte.
- Driver du med mig, eller... - Ja, eller...?
Eller vad då? Säg det bara.
Säg det nu! Eller vad?
Nej, ingenting.
- Jag åker nu. - Kom igen, eller vad då!
Det gick ju så bra! Vad hände?
Kom igen, eller vad? Columbo, jag pratar med dig!
Columbo!
Han tjänar bra, säger han, men kan inte tänka sig att bo där.
Sedeslösheten håller på att över.
Jag stötte på honom hos muftin.
Han jobbar i Tyskland och får lön där-
-men han tar även ut lön här.
Tidigare brydde jag mig inte, men nu har det börjat störa mig.
I den åldern också.
- Allt inom måttliga gränser. - Så sant.
Nu börjar de igen.
Vad är det som händer?
Det såg ut som en jordkoka. De där ungarna...
Försöker du få oss bortdrivna från jorden också?
Sinan! Var det du?
Jagar du förbjuden frukt, imam Veysel?
- Det är en synd! - Struntprat.
Låt inte djävulen fresta dig där uppe.
Jag tänkte ge Nazmi en elkabel till hans minaret.
På vägen såg vi trädet...
Och ni lät er frestas av äpplena?
De är svåra att motstå. Här, ta en tugga.
- Det har du rätt i. - Du skrämde oss, Sinan.
Nazmi, dra hinken närmare.
Nazmi... Sinan här är vår pensionerade imams dotterson.
- Som ropade ut bönen i dag. - Är han det?
Jag kallar honom min ställföreträdare.
Nazmi är Sofulars nye imam och min vän från studietiden.
- Jaså? Tjänare. - Så vad gör du nuförtiden?
Tja, jag är klar med universitet. Nu väntar väl slutprov och jobb.
- Du är visst ofta här? - Jo, när jag har tillfälle.
Kul att se dig. Du var ledig i dag. Var det ett bröllop?
Ja, de bjöd in mig och det är svårt att säga nej.
Muftins frus faster skickade en inbjudan.
Vad gör man? Jag känner honom inte ens.
Men be inte min morfar ta hand om böneutropet.
- Vi är rädda för att han rör ihop det. - Det skulle han inte göra.
Och även om han skulle göra det omfattas han av Guds nåd.
Vad bryr sig byborna om Guds nåd? Han riskerar göra sig till åtlöje.
Nej då, din morfar är en klippa.
Han hjälper mig en hel del. Gud välsigne honom.
- Är han din ersättare? - Precis, min lärling.
- Han är stenhård. - Du är smutsig om ryggen.
- Var var ni i dag? - I Karadoru.
- Tar de emot guld där också? - Javisst.
- Är det inte annorlunda i immigrantbyar? - Nej, de har hur mycket guld som helst.
Men en sak förstår jag inte, imam Nazmi.
Jag vet inte om det bara är jag, men...
Skäms de inte över sin girighet?
Nu förstår jag faktiskt inte vad du menar.
Det här med guldet. En man ger sin son guld:
Vid omskärningen, när han gifter och skiljer sig... Guld, guld, guld.
- Vad handlar det om? - Misär och umbäranden, Sinan.
Det är annorlunda där jag kommer ifrån. Men det är inget att grubbla över.
Men varför bjuder de en främling till sitt bröllop?
De tigger pengar helt öppet. Det finns de som inte betalar skulder-
- men ändå aldrig skulle drömma om att inte ge guld vid ett bröllop.
Ja, där har du rätt. Som Abu Dhar säger...
- Abu Dahr, Profetens följeslagare. - En av hans favoriter.
- Under vistelsen i öknen. - Bra! Känner du till honom?
- Varför skulle jag inte göra det? - Långt ifrån alla känner till honom.
Det finns imamer som bara känner till de mest populära.
Vad pratar du om? Vad har popularitet med det att göra?
Vi pratar om Profetens följeslagare.
Jo, men varför citerar vi alltid de mest kända?
- Det finns andra lärda män. - Nazmi!
Ibland när gnistan falnar tar folk till mindre kända namn.
Det är vad du gör just nu.
De viktigaste personerna är de som har citerats mest.
Det är naturligt, men få det inte till att handla om erkännande.
Jag säger inte att vi ska favorisera mindre kända personer-
-utan se till vad de sa och tänkte.
Ja, jag förstår vad du menar.
Men nu talar du inte som byimam utan studentrepresentant.
- Du behöver få rätsida på idéerna. - Muslimernas situation talar för sig.
Världen har förändrats och lämnat oss i kölvattnet.
Nej, världen har inte förändrats och vi är inte i nåt kölvatten.
Om du öppnar upp för religiösa reformer släpper du varje människas fantasi lös.
Säger du att Koranen inte förmår uttolka dagens värld?
- Det är ju helt befängt! - Du har en poäng...
...men du utgår samtidigt från premissen att all förändring är av ondo.
Vill du förändra för sakens skull?
Men att ta på sig skygglappar är inte heller en lösning!
Gud förbjude att jag talar illa om nåt-
-men hur tilltalar Herren oss i Koranen?
Han säger "förnuftets folk". Han ber om vår åsikt.
I Koranen hittar du allting. Det är något helt annat.
Koranen är ett mirakel! Ta inte ens upp den, Nazmi.
Och att börja citera Koranen för att få sista ordet-
-är knappast värdigt.
Jag söker inte argument. Föreställ dig en arkitekt som ritar en byggnad.
Han ger förmannen sin ritning men förklarar inte hur den ska byggas.
Så byggarbetarna tvingas till sin egen tolkning av hur byggnaden ska uppföras.
Okej, men vad säger Koranen? Herren förvandlar även till stoft.
Glöm inte den heliga versen:
Vi ska se på det som de åstadkommit och förvandla det till stoft för vinden.
Den talar om stoft! Vi människor är inte mer än.
Vad är vi egentligen?
Vi vägleds av Koranen, Profetens ord, den allmänna meningen och analogier.
- Varför behöver du alternativ? - Vi följer alla dessa rättesnören.
Om alla utgick från sitt eget recept-
- skulle vi ha lika många religioner som vi har människor i världen.
Men ett recept måste utfärdas av någon.
Det krävs att det utfärdas av en doktor.
Därefter går vi till apoteket och ber om en specifik medicin-
- och om den är slut får vi en annan med samma aktiva substanser.
Den här diskussionen har inget slut. I slutändan är det upp till var och en.
Nu talar jag för mig själv, men jag återkommer ständigt-
- till rofylldheten i blind underkastelse.
Är du troende, så tror du. Men om du tror dig kunna skärskåda mysteriet-
- och i din begränsning fullständigt förstå Guds visdom-
- så får den galenskapen stå för dig. Det är inget jag står bakom.
- Är ni här? - Är du klar med den?
Jag ville bara kolla till fåren först.
- Ta med den till tehuset sen. - Okej.
- Är det din skoter? - Ja, jag köpte den precis.
- Må den tjäna dig väl, som man säger. - Må du köra slut på den, säger vi.
- Vad hette bågarna från Östblocket? - IMZ, Jawa...
- Och vad hette den ryska? - Minsk eller Miks...
De hade det där smattrande ljudet.
Borgmästaren har kvar en sån. För att jaga storskurkar.
- Hur går det med byggandet av moskén? - Ingen aning.
Det är borgmästaren och kommunen som beslutar om det.
Blir det flotta fönster, guldkupoler och automatiska dörrar?
- Ingen aning. Alla har sin åsikt. - Hur kan du inte veta?
När diskussionen om form sätts främst urholkas till sist innehållet.
På Profetens tid fanns det varken moskéer eller minareter.
Nu överdriver du, Nazmi!
- Det där en invecklad fråga. - Jag försöker inte kritisera.
Än sen? I slutändan är väl vår tillbedjan det enda som räknas?
Palats eller hydda spelar ingen roll. Tillbedjan är tillbedjan, punkt.
Men med negativ inställning är det lätt att hitta fel.
Det som räknas är våra avsikter och vår ärlighet.
Hur kan vi säga att vi är ärliga utan att rannsaka oss själv?
- Är det inte lite för enkelt? - Vem behöver självrannsakan?
- Folk som du tar den enkla vägen. - Vi ber redan varje kväll.
Och i våra böner framkommer våra brister och tillkortakommanden.
Så vi ångrar oss lite om kvällen och sedan är resten la dolce vita?
Det är inte så jag menar, Sinan.
Självklart kan vi vara svaga.
Men en troende bör uppvisa sunt förnuft i allt.
- Du borde vara mer försiktig. - Varför bara troende?
Bör inte alla uppvisa sunt förnuft?
Nej, en troende ålägger sig att följa ett högre moraliskt direktiv.
Därmed känner han ett större ansvar.
Kanske det, men det beror på att han har föreskrivits att känna så.
Ingen människa är mer pålitlig än en oberoende moralisk individ-
- för han har skapat sin egen ansvarskänsla.
Därmed måste han också ta konsekvenserna av sina handlingar.
Vem säger att vår vilja är fri?
- Vem vågar lita på det? - Det beror på personen i fråga.
Ynkryggar söker ett liv i underkastelse.
Floder föds som ursinniga vattenfall men stillnar på vägen mot havet.
Dina uppröra floder drar med sig mycket skräp och bråte.
Precis som demagoger drar till sig de förtryckta och underkuvande.
Exakt! Det är syftet med all religion.
Hur ska man annars kontrollera massorna?
Det var väl troende som skapade högar av döda människors ben?
I sina försök att skapa ordning blev de värre än sina förföljare.
- Mänskligheten blir inte kvitt det. - Vi får inte börja generalisera.
De allra flesta är väl troende? Tron är moralens ryggrad.
Varför begås då så få brott i ateistiska länder?
Det tyder väl ändå på att vår moral inte har med religion att göra?
Skulle inte folk känna sig ensamma i vårt vidsträckta universum?
De må begå färre brott, men självmorden är många.
De begår inte brott, men är heller inte lyckliga.
Vilket föredrar ni?
Någon skrev att om sanningen visade sig vara utanför islam-
- så skulle han välja islam framför sanningen.
Vilket bevisar det slitna argumentet att tron är obrydd om sanningen.
- Inte det? - Inga fler frågor, herr domare.
Religion är tron på det ofattbara, tron på det ogripbara.
Sinan, i slutänden är det så här:
Föredrar du en värld där Gud existerar eller en värld utan honom?
Om det vore upp till mig skulle jag leva i en värld där han existerar.
- Men förändrar det något? - Vad då förändrar?
- Förändrar min önskan något? - Det handlar inte om det.
Men din önskan gör att du känner det.
Vad mer kan jag säga?
Jag har inte auktoriteten att säga mer.
- Jag har inte auktoriteten. - Vad säger du, imam Nazmi?
Det finns en dikt av Yunus Emre:
"På min vandring längs en väg ser jag ett träd sträcka sig mot himlen"
"Så ståtligt, så ömt att mitt hjärta..."
- Hur fortsätter den? - Yunus Emre...
Vad sa Ibn Arabi? "Guden du dyrkar finns under mina fötter."
De dödade honom! En from man och de dödade honom!
Så vad menade han med det?
- Nu kommer han med skotern. - Nej, han ska någon annanstans.
- Jag lånade ut den... - Och han ignorerade dig.
Jag lånade inte ut den för att han ska köra i skogen med den.
Den är både smutsig och repig!
När det regnar hamnar vatten i reporna och bildar rost.
Så man tar den till verkstaden och får aldrig tillbaka den.
Man åker dit varje vecka...
Som jag sa...
Slå er ner.
- Vad är det? - Hon bär slöja nu.
- Janet Jackson bär slöja. - Lägg av!
- Skitsnack. - Fikret!
Tre te, tack!
Snacka om arbetshäst. Han tar aldrig ledigt.
- Vem då? - Din pappa.
Idris är en bra man. Strunta i vad andra säger.
Det var som... Är han en bra man?
- Vad menar du med det? - Bra, samvetsgrann.
- Snacka inte skit. - Det gör jag inte. Jag menar det.
I veckorna undervisar han och på helgen jobbar han i byn.
- Han gör det knappast för skojs skull. - Så klart inte.
Men det är inget att göra åt saken. Det är hans beslut.
Jag menar... Han var en så bra man.
En gentleman. Jag förstår inte varför han började med det där.
Det finns nog inget att förstå.
Han befinner sig i permanent uppror mot livets absurditet.
Om man trots alla oförenligheter kan förbli positivt inställd-
- om man kan lägga band på sin lust och försaka jagets....
- Nu släpper vi det där... - Då framstår inte livet som absurt.
Vi drunknar i ett glas vatten här.
Låt oss kalla det "ödet" och gå vidare.
Börja inte prata om öde! Du föredrar de enkla svaren.
Övergrepp, försyndelser, brott... Är det också "ödet"?
Besvikelser går att härleda till tron men framgångar står vi själva bakom.
Det är så det är, Sinan. Du är så bitter.
Folk finner förtröstan där de kan. Är det så fel?
Ni kommer att säga att jag är ute på hal is igen, men....
Kan vi inte bara släppa det? Se så bra vi har det!
Sedan jag slutade röka känner jag doften av jord.
- Är du klara med den? - Ja, tack.
- Det gick fort. - Ja. Nyckeln sitter i.
Tack. Vem har hällt cement här?
Jag vet inte.
- Hoppa upp, Sinan. Känn vinden. - Va?
- Jag tar med dig på en åktur. - Vi är inga barn, för Guds skull.
Än sen? Vi kan väl ändå ta en åktur?
Att själv köra den är en sak men att hänga med på en åktur...
Den har bra stötdämpare.
Det är min poäng! Med alla dessa prylar kommer andligheten att gå tillbaka.
Men behovet av andlighet är större än någonsin.
Som Profeten sa:
Mörkret tätnar för varje tidsålder och slutligen infaller domedagen.
Men med tanke på den plats teknologin har i våra liv...
...så måste det vara svårt att stå bakom de argument ni imamer framför.
Vad då, är vi dömda till undergång bara för att jag kör skoter?
Se på världens tillstånd! Och du tänker bara på min skoter.
Det finns killar i min ålder som kör automatväxlade bilar...
Häromdagen hörde jag om en pilgrim i Mecka-
- som av misstag slängde sin iPhone under steningen.
Myt smälter samman med verklighet. Det abstrakta blir konkret.
Religionen hjälper våra samfund ur dåliga vanor och misär.
Och människors egen verklighet?
Religionen hindrar även människor från att formulera sina egna sanningar.
Hur kan du vara så säker på vad andra människor behöver?
Ingen är intresserad av att formulera sin egen sanning.
Människan försöker ständigt att forma verkligheten till sin fördel.
Oavbrutet!
Faktum är att människor söker undkomma verkligheten.
Alla har fullt upp med att rädda sig själva.
Men är vi inte alla osynligt sammanlänkade?
Kalla det tro, öde eller kausalitet.
Det spelar ingen roll.
Men ingen ska se sig som obesudlad.
Ja, min far har förlorat en hel del på hästkapplöpning.
Huset, bilen, hedern, stoltheten, respekten.
Om det inte är tillgängligt finns annat med samma aktiva substans.
Jag försökte inte säga något om din far. Du missförstod mig.
Nej, jag skulle ha sagt till om jag tagit illa vid mig.
Så klart.
LÄRARES BIL TILL SALU
DET VILDVÄXANDE PÄRONTRÄDET
Har man sett... Här var det lugnt.
Hur är det?
Det är inte många elever här.
Vad är det? Har något hänt?
- Jag kom från Çanakkale nyss. - Och?
Mamma ringde.
De har stängt av strömmen. Hon sa att du får lön i dag.
Jag kom för att hämta pengarna.
Jag har inga pengar. De betalade inte ut lönen.
Betalade inte ut lönen?
- Vad säger jag då till mamma? - Hur ska jag veta det? Säg vad du vill!
Merve? Behöver jag komma dit?
Nå?
Okej, då åker jag väl.
Okej.
- Varför sover du så här dags? - Var du hos din far?
- Ja. - Har du löst det?
Nej, jag fick inga pengar. Han säger att han inte fått lönen.
- Den betalades inte ut. - Han skulle få den i dag.
Han har inte fått den, säger han. Han fyllde i lottsedlar i klassrummet.
- Fyllde han i lottsedlar? - Ja, han la armen över dem.
- Som om jag inte skulle se dem. - Varför stoppade du honom inte?
- Du kunde ha tagit pengarna. - Hur då? Genom att slåss?
Varför inte? Slå honom. Du är väl en man?
Inför hela klassen?
Vem ska annars göra det? Jag? Du är en ynkrygg.
Snacka inte skit, mamma.
Jag sa åt dig att ta pengarna innan han spenderar dem.
Sa du att de har stängt av strömmen och att kylskåpet stinker?
Att din syster måste studera hos en vän?
Lägg av, mamma! Du kan väl låna ihop pengarna!
Visst, det är enkelt att tigga. Du borde prova på det.
Sa jag åt dig att gifta dig med honom? I ljusa och mörka dagar!
Men du insisterade, trots att alla avrådde dig.
- Det går inte att prata med dig. - Ska jag inte svara?
Du måste alltid ha sista ordet.
Jag vågar inte anförtro mig åt dig.
Glöm det. Varsågod. Till dig.
Vad är det?
Har boken publicerats?
- När kom den ut? - I dag.
Till min älskade mamma. Tack vare dig och enbart för dig
Sinan
Gråt inte! Varför gråter du?
Jag är inte så oduglig när allt kommer omkring.
Jag är så lycklig. Jag har alltid vetat att du skulle åstadkomma något.
Jag har aldrig slutat tro på det.
Ibland... talade folk illa om dig men jag lyssnade aldrig på dem.
Vissa sa att du var onormal, tokig...
Du anar inte vad jag fick höra.
Det är lätt att kalla någon ingen förstår för galen.
De kan fara åt helvete. Jag trodde aldrig på dem.
Du utmärkte dig, eftersom du var annorlunda i vissa hänseenden.
Jag hoppas att de ser dig nu.
Det här är... fantastiskt.
Verkligen fantastiskt. En riktig bok.
Med så mycket text. Jag förstår inte när du skrev den.
På tom mage, på studenthemmen... Jag förstår inte hur du gjorde.
Mamma, överdriv inte nu. Det är bara en bok.
- Vi vet inte ens om den är bra. - Om vad är bra?
Boken. Den är skriven och publicerad men kommer folk att tycka om den?
Varför skulle de inte göra det?
Eller ställer jag till med skandal?
Vrede, avsky, förbittring... Kanske ställs jag inför rätta?
Inför rätta?
Ja, vem vet? Sanningen är inte alltid populär.
Men hur fick du tag i pengarna? Du hade ju inga, sa du.
Jag prutade-och lånade lite.
Men inte mycket. Förloraren här i huset har knappast monopol på skuldsättning-
-men mitt lån är för en god sak.
- Säg inte så. - Vad då? Förloraren?
Det beskriver väl honom väl?
Eller var han framgångsrik förr?
- Och nu är jag snäll mot honom. - Det är sant att han ställt till det..
- Men det gör ont att se honom så här. - Som man bäddar ligger man.
- Ja, vi får se vem du gifter dig med... - Gud förbjude.
Vi har aldrig till några flickvänner och du berättar inget. Finns det någon?
- Så klart inte? - Varför inte?
Vad tror du? Jag är från landet, jag är fattig...
...och jag har inget jobb. Räcker inte det?
Vad då från landet? Jag förväntar mig ingen prinsessa-
-men här är vi alla från landet.
Om jag skulle gifta mig vore det inte med någon härifrån.
- Vad är det för fel med folk härifrån? - Glöm det.
Du kommer aldrig att förstå.
Så du förstår allt och vi förstår ingenting?
Ja, om han var det bästa du kunde hitta...
- Vad annat kan jag säga? - Vad skulle jag göra?
De föreslog en annan man men din pappa var ung och stilig-
-och uttryckte sig så väl.
- Han var välutbildad också. - Klaga inte, då.
Han uttryckte sig vackert... Jag hänfördes.
När alla andra bara pratade om pengar och dividerade kring ägande...
...så talade han om jordens doft och fältens alla färger.
Det har inte förändrats.
I dag blir vi kanske mest irriterade när han pratar om sånt-
- men på den tiden kunde jag inte få nog av det.
Jag var bara sexton år och hade aldrig träffat någon som han.
Så jag rymde med honom.
Men om vi kunde vrida tillbaka tiden...
...och jag ställdes inför samma val och visste det jag vet i dag...
...så hade jag valt honom igen.
Jag hade gift mig med din far. Det må låta galet, men det är sant.
Du är inte klok.
Han sålde vårt hem för att spela och ändå försvarar du honom!
Jag försvarar honom inte! Jag säger bara vad jag känner.
Vet du vad? Ni är alla likadana.
- Ni kvinnor är galna. - Nej, vi är inte alla likadana.
Jo, det är ni. Tro mig.
Ibland intalar ni att någon är annorlunda-
-men i slutändan gör ni alla samma sak.
Ni är alltid så tagna av allt. Så mycket kärlek, så mycket känsla...
Jag förstår inte varifrån det kommer.
Ta mig, till exempel. Jag tycker inte om människor.
Jag förmår inte att gilla dem. Vad kan jag göra åt det?
Jag har inget emot djur eller naturen...
...men med människor är det annorlunda. Jag tål dem inte.
Om det nu är möjligt att som författare avsky människor.
Varför är kylskåpet tomt?
- Jag fick lägga det i grannens kyl. - Varför då?
Vi har ju ingen ström! Ska jag låta maten ruttna?
Okej.
- Du gav inte Sinan pengarna. - Nej.
- Varför inte? - Lönen betalades inte ut.
- Varför inte? - Hur ska jag veta det, Asuman?
- Sluta ljuga, för Guds skull! - Vad då ljuga?
Jag tvingas agera barnvakt i min ålder! Är det så enkelt, tror du?
Jag har agerat barnvakt i 25 år till en hel armé av barn.
Det är inte samma sak!
Jag har sagt åt dig att inte höja rösten inför barnen.
Inför barnen? Är de blinda, tror du?
Bråk påverkar dem negativt. Som lärare vet jag det.
- Lärare? I hästkapplöpning? - Sluta!
Vad var det då för lottsedlar du satt med i klassrummet?
Försök inte!
Det gör jag inte, Asuman! Var fan får du vet ifrån?
Visst, fortsätt spela, då.
Så får vi se om du överlever till pensionen.
Vårt enda hopp nu är din bonus men du spelar väl upp den också.
Så fortsätt och spela.
Det var inte snällt det du gjorde.
- Vad då? - Det vet du.
Det kallas att skvallra. Vad får dig att tro att jag spelade på hästar?
Vad såg du som jag inte såg?
- Du gömde ett papper när jag kom. - Än sen?
- Varför frågade du mig inte där? - Frågade vad då?
Du kan inte slänga ur dig sådant utan att vara helt säker.
Du delger din dom utan rättegång och verkställer den utan skam.
Försök inte! Varför gömma den om det inte var en lottsedel?
Här har du din lottsedel! För att spela är ju det enda jag gör!
Allt är ju ändå ett spel. Varsågod.
HUND FÖRSVUNNEN
- Vad kastade han på dig? - Ingenting.
Han säger att han ritade en teckning för efterlysningen av hunden.
Han hittar på.
Jag vaknade häromnatten, såg att han inte låg i sängen...
...och hörde avlägsna snyftningar.
Jag gick ut i vardagsrummet och fann honom sittande där.
- Han grät där i mörkret. - Vad menar du? Vad då grät?
Han grät som jag aldrig har hört honom gråta förut.
- Som om han hade magsmärtor. - Varför grät han?
- Hans hund har ju försvunnit. - Skumt.
Är det en så stor grej?
Större. Man tycker synd om honom och förargas på samma gång.
Gud förbjude att något händer någon av oss-
-för han skulle inte lyfta ett finger.
Men när hunden försvinner är det en tragedi.
Han sätter upp lappar på stan och drömmer mardrömmar.
Herregud, det hade jag inte trott.
Hunden är den enda varelsen som inte dömer honom.
Han säger det själv.
Så komiskt.
Det snöar.
Vad hände?
En rad små olyckor, som jag sa.
- Vad för olyckor? - Fråga inte...
Vi ställde dem bredvid pannan så att ingen skulle trampa på dem.
Vi tänkte att du skulle bli förbannad. Men så slog Murphys lag in...
Det regnade in genom fönstret och de blev blöta. Men inget allvarligt.
Några blev missfärgade, det är allt. Inga sidor förstördes.
Inte märkbart, i all fall.
Har ni läst den?
- Du har börjat läsa den, Yasemin. - Jag hinner inte efter alla läxor.
- Den försvinner inte. - Det är sant.
Har ni köpt nytt kylskåp?
Kylskåp, fläkt, hennes laptop, hennes telefon, skulderna...
Sedan var bonusen slut.
Så var är vår herde? I byn?
Han är sällan hemma nuförtiden.
Inte undra på att det är tyst här.
Jag vet inte om det är bra eller dåligt.
Han bor i sin fars förråd.
Vilket förråd?
Det där fuktiga, råttfyllda rummet under huset.
Så han fann sin plats till sist.
Nu kan far och son komma varandra närmare.
- Hej. - Hej, hur står det till?
- Bra, själv? - Jo, jag överlever.
Jag ville fråga hur det har gått med försäljningen av boken.
- Vilken bok var det? - "Det vildväxande päronträdet"
Okej.
Den låg fram i fem månader men vi sålde inte ett enda exemplar.
- Så vi tog bort den. - Allvarligt?
- Inte en enda? - Nej.
Du får tillbaka dem om du vill. Annars försöker vi igen i sommar.
Behåll dem.
Okej, jag återkommer.
- Har en bra dag. - Tack.
Idas förlorade barn
Litteratur i Çanakkale Sinan Karasu
Jamukha! Tyst!
Ser man på! Välkommen. Kul att se dig igen.
Är du klar?
- Jo, jag är väl det. - Så bra.
- Vad sägs om min boning? - Den ser bra ut.
- Och mina nya vänner? - Du har unnat dig allt, ser jag.
- Så hur är det med dig? - Du hade tur som hittade mig här.
Jag skulle hämta ett par balar precis. Yucel har bra höbalar.
- Var det tufft? - Nej, men segt.
Samma sak dagarna i ända. Hur fraktar du höbalarna?
Yucel har en pickup. Han har en traktor också, men glöm den.
- Då går vi, då. - Va? Menar du allvar?
Bäst att vi samlar in fåren först.
Det går snabbt. Det blev bra.
- Kom du hem i går? - Ja.
- Har du träffat farfar? - Nej, jag kollade när jag kom.
- Jag går förbi honom sen. - Han är sur igen.
- Säger att rummet är hans. - Säger farfar det?
Hotar med att slänga ut mig om jag gör honom förbannad.
Så jag är mest här. Jag undviker att gå dit.
De älskar det här. Nästa år ska jag odla det.
Det kostar för mycket att köpa det.
Jag är trött.
- Hur går det med brunnen? - Det är bättre att inte prata om det.
Byborna hade rätt. Jag hittade inget vatten.
Jag grävde tio meter ner och hittade ändå ingenting.
Så mycket arbete förgäves. Glöm den där brunnen.
Det började likna resan mot jordens medelpunkt.
- Så du medger nederlag? - Ja.
Det hade känts bra att få rätt...
...men jag hade tyvärr fel. Och de hade rätt igen.
Men det gör inget. "Reträtt i rättan tid är en seger."
Jag finner tröst i det.
Och du? Nu när värnplikten är avklarad?
- Vad ska du göra nu? - Jag vet inte.
Antingen undervisa österut och likt dig kasta bort min ungdom-
- eller ta vilket jobb som helst och kasta bort ungdomen här.
Vad tycker du att jag ska göra?
Vi har alla olika förväntningar.
Om du älskar det du gör kan du överleva var som helst.
I likhet med många andra lärare började jag i byarna i öst.
På den tiden var terrorn som värst.
Jag drömde om annat, men förgäves.
Vems drömmar slår in bara så där?
Jag upplevde så mycket, träffade fantastiska människor...
I dag har jag glömt det mesta förutom skönheten i allt.
Människor borde följa med tidens ström. Låt bra och dåliga minnen-
- smälta in i varandra och falna. Men vissa ska man hålla fast vid.
Som ett litet snitt i tiden. Du skriver om tiden i din bok.
Det gillade jag.
- Har du läst den? - Det är klart.
- Vissa delar läste jag två gånger. - Allvarligt?
- På riktigt? - Det är klart. Varför säger du så?
Det är första gången jag pratar med någon som har läst den.
Det förvånar mig bara.
Här är den. Min bästa vän!
Och tro inte att jag inte förstår när du skriver om mig.
Du är inte nådig, men med all rätt.
De unga ska kritisera de gamla.
- Så utvecklas vi. - Det var inte menat som kritik...
Läste du kapitlet om det vildväxande päronträdet?
Självklart. Vildpäron!
Jag tog det från det du berättade när vi gick i skolan.
Skönt att du hade någon nytta av mig.
På den tiden var det mer accepterat att avvika från kursplanen.
Det var bra.
Vi kunde anpassa läroplanen utifrån regionens förutsättningar.
Utan att skapa ojämnvikt.
Berättade jag sådant, säger du?
Det fanns ett päronträd mittemot skolan som du visade för oss.
Ja, det stämmer. Det finns ett där borta också.
Det finns drag i dig mig och farfar som påminner mig om ett päronträd.
Vi är alla misslyckade enstöringar.
Vi har alla vår personlighet. Man måste acceptera och gilla sig själv.
Vildpäronträdets frukt ser ofta missbildad ut.
Men ibland äter jag päronen till frukost och de är sagolikt goda.
Ja, människans natur är lika gåtfull som djurens.
Jag växte upp här, men tog sjakalens spår för hundspår.
Trots att sjakalens spår har gropen baktill.
- Finns det fortfarande sjakaler här? - I högst grad.
Vi hör dem yla vid ån.
Vad skulle jag säga? En dag försvann ett får.
Jag trodde sjakalerna hade tagit det.
Jag blev ledsen, men kom över det.
Men så en kväll, på vägen till byn hörde jag ett bräkande i skogen.
Jag gick in och där stod hon!
Hon hade fått lamm i skogen. Tvillingar.
Lammen kunde inte ens stå upp. Så jag bar hit dem.
Lyssna, nu börjar konserten.
- Är det en sjakal? - Jajamän.
Undertext: Joakim Troué Oneliner